Василий И. Богданов
Мечтите на майката

Превод от руски: Иванка Павлова, —

chitanka.info

Златна луната в прозорчето грее,

блянове младата майка лелее,

своя син малък люлее.

„Ще го отгледам… Красавецът мой

ще се харесва на чужд и на свой.

Верен на себе си, той

с ум просветлен и с укрепнало тяло —

пламенен юноша, с мислене зряло —

с труд ще живее изцяло.

Хлябът му — сладък, а честен — трудът,

и безупречен — житейският път:

ще го издигне умът.

Щом изпитание срещне, тогава

правдата доблестно ще защищава,

лесно не ще се предава.“

Блянове! Трябват за тази борба

сили: погубва ни злата съдба,

щом сме без друг зад гърба.

Този път вече мнозина погуби.

Майко, моли за обноски по-груби —

с малко ум рядко се губи;

с по-гъвкав гръб да израсне, да смее

да е подлец и добре да умее

тук-там вода да подлее.

Ако пред старшите свежда глава,

младшите мами ли с хитри слова —

носи успехи това.

Той господар ще е важен и знатен

и съдия, па макар и развратен,

ловък хитрец неприятен.

Ще му се кланят до кръста дори

хора почтени, разумни, добри:

с ум е дарен и с пари…

Здрав ще е, с румена кожа и гладък,

няма да страда, да смята за гадък

този убийствен порядък.

Вечно на честния зле е било.

Щом е засегнало другиго зло,

все едно не е дошло.

Майко, прости се с мечтите си ясни,

стига лелея надежди прекрасни —

те са химери опасни.

А от сина си не чакай борба.

Ще си превива до гроба гърба —

роб на жестока съдба.

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.